Hyvät Rotissöörit, arvoisa juhlayleisö.

Juhliessamme tänään itsenäistä 100 vuotiasta Suomea, on hyvä palauttaa mieliin paljon syvemmälle ulottuvat kansakuntamme juuret. 
Ensimmäinen tunnettu maininta suomalaisista on roomalaisen historioitsija Tacituksen kirjoitus noin vuodelta 100  ”Fennit ovat ihmeen villejä, viheliäisen köyhiä. Ei heillä ole aseita, ei hevosia. ei asuntoja.” Tästä oli hyvä ponnistaa yhdeksi maailman vauraimmaksi valtioksi. 
900-luvulla kristinuskon levittäytyessä Suomeen syntyi perusta länsimaiselle moraali- ja  sivistyskäsitykselle. Täällä Hämeessä oltiin tosin hitaampia. Hämäläiset vastustivat kristinuskoa vielä 1200 luvulla siinä määrin, että Paavi pyysi Ruotsia käymään sotaa hämäläisiä vastaan.  Ruotsin ja Novgorodin kesken vuonna 1323 solmitussa Pähkinäsaaren rauhassa muodostui rajalinja suurin piirtein Oulusta Viipuriin, näin suomalaiset olivat saaneet oman maantieteellisen alueensa. Rauhansopimuksessa viitataan ensimäistä kertaa sanaan Suomi. Somewesi eli Suomenvesi sijaitsee Viipurinlahden perukassa. Suomi sanan etymologiasta ei ole täyttä varmuutta, mutta sana esiintyy kaikissa itämerensuomalaisissa kielissä ja lienee johdettu maata tarkoittavasta  shama- sanasta. 

Kustaa Vaasan noustua valtaistuimelle 1523, nimitettiin Itämaa l. Suomen alue virallisesti Ruotsin alueeksi jolloin saimme pohjan länsimaiselle perustuslaille ja oikeuslaitokselle. Myöhemmin Kustaa Vaasan poika Juhana nimitettiin Suomen herttuaksi kuninkaan oikeuksin lukuun ottamatta ulkopolitiikkaa. Suomella oli osana Ruotsia alusta pitäen mm. kieleemme perustuva erillisasemansa. 
Omalla kielellä onkin kansakunnan identiteetin syntymisessä merkittävä asema. Vaikka sivistyneistö ja papisto puhuivat ruotsia äidinkielenään, vahvistui suomen kielen asema asteittain 1500 luvun kirkkokielestä  1700 luvulla kansan valistukseen käytetyksi kirjakieleksi, kuten pari vuosisadan lopussa julkaistua ohjetta:  ”Neuvo, kuinga terwellinen ja hywän maullinen ruoka taitetaan walmistaa Nummi eli Kangas-jäkälästä sekä ”Yxikertaiset kysymykset juopumisesta” osoittavat.
Myöhemmin koko Euroopassa 1800 luvulla syntynyt kansallinen herääminen vaikutti myös Suomen kielen voimakkaaseen kehitykseen ja kielen vahvistamiseen myös virkakieleksi, millä seikalla oli keskeinen merkitys kansallistunteen vahvistumisessa.
Itsenäisyyden esiaste, autonominen Suomi osana Venäjän suuriruhtinaskuntaa syntyi Gustaf Mauritz  Armfeltin kirjoitettua 1809 Venäjän keisarille lähetettyyn anomukseen mm. seuraavan perustelun: ”Rauhamme ja menestyksemme riippuu siitä, että me rehellisesti ja täydellisesti muutumme suomalaisiksi”.   

Myöhemmin saatiin kyllä huomata, että kun lähtee leijonaa pakoon voi tulla karhu vastaan. Yli puoli vuosisataa maamme kuitenkin kehittyi voimakkaasti niin taloudellisesti, poliittisesti kuin kulttuurillisestikin. Valtiopäivät, oma raha ja postilaitos lujittivat kansallistuntoa ja herättivät unelman itsenäisestä valtiosta, jota Nikolai II:n vuosisadan vaihteessa käynnistämä venäläistäminen ja sortovuodet eivät pystyneet kukistamaan, pikemminkin päinvastoin.
Ensimmäisen maailmansodan loppumelskeissä koko Euroopan ollessa sekasortoisessa tilassa,- Suomi mukaan lukien- näkivät poliittiset johtajamme hetken koittaneen. Lenin oli jo kesällä 1917 luvannut Suomelle itsenäisyyden heti kun sosialistit olisivat ottaneet täällä vallan. Eduskunnan 6.12. hyväksymälle itsenäisyysjulistukselle Svinhufvudin johtama valtuuskunta sai Venäjän Kansankomissaarien Neuvoston allekirjoituksen 30. joulukuuta. Leninillä ja muilla allekirjoittajilla oli tosin ketunhäntä kainalossa eli maassamme olleet 70 000 venäläistä sotilasta, joista suuri osa kannatti bolsevikkejä ja joiden avulla Lenin uskoi sosialistien kaappaavan vallan pikaisesti myös Suomessa. Vallankumousneuvoston huomenlahja saatiinkin vain kolmen viikon jälkeen, Trotskin lähetettyä Tampereen punaisille täyteen pakatun asejunan vahvistettuna 600 venäläisellä sotilaalla.

Suomi joutui vapaustaisteluun karkoittaessaan venäläiset sotilaat maasta ja torjuessaan bolsevikkien tukeman vallankaappausyrityksen.  
Katkeran sisällissodan jälkeen hyväksyttiin jo seuraavana vuonna perustuslaki, johon Mannerheim saneli vielä tähänkin päivään sopivan seuraavan kommenttinsa ” Tahdon täten lausua toivomuksen, että perustuslaki on luova vahvan perustuksen, jolle maamme tuleva kehitys ja pysyväinen olemassaolo ja onni rakennetaan” 
Ripeästi alkanutta yhteiskunnallista kehitystä varjostivat kolmekymmentäluvun alun lamakausi sekä Mäntsälän kapinaan kulminoitunut poliittinen epävakaus. Toisen maailmansodan sytyttyä, maamme jouduttua kansainvälisen politiikan pelinappulaksi, keskeytyi kehitys pariksi vuosikymmeneksi, jonka jälkeen kuusikymmentäluvulla alkanut maaltamuutto edellytti erityisesti sosiaalipolitiikan alalla merkittäviä yhteiskunnallisia muutoksia, joiden rahoituksen mahdollisti Efta-vapaakauppasopimuksen ja idänkaupan ansiosta nopeasti kasvanut vientiteollisuus. Kasvoimme muiden pohjoismaiden kaltaiseksi hyvinvointivaltioksi. 
Vaikka poliittista järjestelmää rajoitti näinä kylmän sodan vuosikymmeninä venäläisen karhun syleily, pystyimme säilyttämään riippumattomuutemme päättäväisyydellä sekä taitavalla politiikalla Vasta N-liiton romahdus v. 91 mahdollisti irtautumisen sekä YYA-sopimuksesta että Pariisin rauhansopimuksesta. Maamme oli vihdoin aito itsenäinen valtio 

Suomi on kehittynyt sadassa vuodessa köyhästä agraariyhteiskunnasta vauraaksi teollisuus- ja palveluyhteiskunnaksi. Mainittakoon, että elinikäodote 100 v sitten oli miehillä vain 43v ja naisilla 49v. Maamme on muuttunut tullimuureilla ja tiukoilla rajakontrolleilla suojellusta valtiosta kansainväliseksi vaikuttajaksi.  Teollisuutemme on kehittynyt kotimarkkinatuotannosta ja lännen teknologiaa Venäjälle vieneestä liiketoiminnasta globaaleiksi huippuyrityksiksi. Lukuisat kulttuuripersoonamme, tiedemiehemme ja urheilijamme ovat olleet jo yli sadan vuoden ajan maailmankuuluja arvostettuja henkilöitä. Meitä kuunnellaan niin Amerikassa kuin Euroopassakin. Presidenttimme on maailman tärkeimpien valtioiden päämiesten arvostettu keskustelukumppani, ja neljä nobelistiamme todistavat maamme kuuluvan eturiviin niin teknologian, kulttuurin  kuin politiikankin aloilla. Olemme osoittaneet olevamme tänään kokoamme suurempi, arvostettu globaali peluri.
Itsenäisen kansakunnan edellytys on yhtenäisyys, jonka liimana toimivat yhteiset arvot, uskonto,  demokratia ja tasa-arvo. Yhtenäisenä kansa voi tuottaa jäsenilleen etuja ja oikeuksia, jotka parantavat jokaisen kansalaisen elinoloja.  Tässä suhteessa olemme onnistuneet erinomaisesti. Täydellinen yhteiskuntamme ei tietenkään ole, eikä voi sellaiseksi tullakaan koska sen jäsenetkään eivät ole täydellisiä. Mannerheimin toivomus pysyvästä olemassaolosta, kehityksestä ja kansakunnan onnesta edellyttää jatkuvasti oikeiden ratkaisujen tekemistä alati muuttuvassa ympäristössä, jonka muutosnopeus on kiihtynyt huimasti.

Emme tiedä miltä maailma näyttää kymmenen vuoden, tai edes viiden vuoden kuluttua. Huominen saattaa sisältää myös itsenäisyyttä uhkaavia sisäisiä tai ulkoisia riskejä, joiden torjumiseksi tuleville sukupolville on muistutettava, että vapautemme takuuna on vain oma kansa ja sen tahto. Vapauteen liittyykin erottamattomasti myös vastuu, niin valtiollisista kuin yksilöllisistäkin päätöksistä. Vastuuta ei voi ulkoistaa. Vastuu kannetaan omilla teoilla. Pienen kansakunnan menestys perustuu myös nopeaan muutokseen sopeutumiseen ja sen hyödyntämiseen. Avoimella suhtautumisella kansainvälistymiseen niin politiikan kuin elinkeinoelämän saroilla voimme luoda paremmat elämisen edellytykset tuleville sukupolville. 
Olemme aina olleet länsimäinen kansakunta idän ja lännen välimaastossa. Kielemme, uskontomme, ruokamme ja kulttuurimme ovat saaneet vaikutteita niin lännestä kuin idästäkin. Olemme näin oppineet joustaviksi ja ennakkoluulottomiksi, mutta tarpeen tullen peräänantamattomiksi ja uhrautuviksi milloin itsenäisyys tai muut meille tärkeät arvot ovat uhattuna. Vapautemme kriittisinä vuosina, Stalinin urkujen soittaessa maamme kohtalonsinfoniaa, ylsi kansamme sellaisiin sankaritekoihin, jotka vieläkin herättävät kunnioitusta eri puolilla maailmaa. Sodasta selviytyminen, valvontakomissiojakso, 400 000 siirtolaisen asuttaminen sekä sotakorvauksien ja Marshall-avun takaisinmaksu muodostavat kokonaisuutena sellaisen kansallisen uroteon, johon vain hyvin harva – jos mikään muu kansakunta – on pystynyt. Tämä ajanjakso toimikoon esimerkkinä yhtenäisen kansakunnan voimasta. 

Arvoisat Rotissöörit, hyvä juhlayleisö
Itsenäisyys ei ole vain kaksi kynttilää ikkunalla kerran vuodessa. Itsenäisyys merkitsee paitsi kansallista myös yksilön vapautta. Vapautta valita liittolaisemme, vapaus valita asuinpaikkamme, vapaus valita puolisomme, vapaus valita kansanedustajamme, vapaus ilmaista mielipiteemme, vapaus päättää omista asioistamme. Näitä oikeuksia ei ole 3/4 maapallon väestöstä. Eivätkä ne ole syntyneet itsestään meillekään, vaan useiden sukupolvien taitavalla, uhrautuvalla ja päättäväisellä toiminnalla. Olemme suuressa kiitollisuuden velassa menneille sukupolville, joiden ansiosta, juhliessamme tänään satavuotista itsenäistä Suomea, voimme kulkea missä päin maailmaa tahansa pää pystyssä ja sanoa: ”Olen suomalainen, mikä on sinun supervoimasi”
Malja isänmaalle. Eläköön vapaa Suomi!