Liike on lääkettä… Ylivieskassakin
                                Tämän tarinan henkilöt ovat kuvitteelliset,
                                            mutta tarina muuten on lähes totta.
                                                               Ja vastuu lukijalla.  

Ylivieska on kaupunki Pohjanmaalla. Siellä asuu kaiken ikäisiä ihmisiä, eläkeläisiäkin. Eläkeläisillä on monia yhdistyksiä, joista yksi on nimeltään Ylivieskan Seudun Eläkkeensaajat ry.  Yhdistykseen jäsenistöön kuuluu muun muassa kuvitteellinen ikä–impi Hulda. 
Hulda on innokas kaikenlaiseen toimintaan, mutta lyhytjänteinen osallistuja. Useimmiten hän osallistuu maanantaisin järjestettävään porinakerhoon. Siellä kuulee tulevista toiminnoista, joihin voi osallistua. 
Siellä tapaa myös tuttuja ja on se muutenkin mukavaa yhdessä oloa. 
Usein siellä on mielenkiintoisia aiheita kuultavana eri alojen asiantuntija luennoitsijoiden kertomana. Jos ei muuta, ihmeempää tarjolla ole, niin silloin jännitetään pingon tai arvonnan tuloksia.

Hulda oli kuullut "Porinassa" liikuntakeskuksessa järjestettävästä ”Liike on lääke -tapahtumasta”. Sinne hän aikoi osallistua. 
Kun sinne sai ottaa mukaan myös kaverin, joka ei kuulunut yhdistykseen. Huldalla oli heti mielessä naapurin mies, Einari. 
 Einari on yksinäinen, tasavan mukava mies. Ei juuri puhua pukahtanut ja joka asiassa pani vastaan. Sen oli Hulda merkille pannut.
Ei Einarin luona juuri vieraita käynyt. Senkin hän oli merkille pannut visusti, ikkunan kautta yksinäisinä iltoinaan naapuria tiiraillessaan. 
Huoltoaseman baarien parlamentissa äijä rahja taisi kuitenkin joskus käydä, kun jo aikaisin aamulla näytti lähtevän liikkeelle. 
Hänet Hulda päätti pyytää mukaan tapahtumaan.

Tapahtuman esitettä tutkittiin yhdessä naapurin olohuoneessa. Olihan siinä luvassa mielenkiintoisia asioita. Kun lämmin kalakeittokin tarjottiin vielä ilmaiseksi ja nisukahvit päälle, niin naapurin mies tuli ylipuhutuksi mukaan. 
Toki ensin, tavan vuoksi vastusteltuaan hän suostui lähtemään mukavan naapurin rouvan houkuttelemana (pakottamana). Mutta vain muina miehinään, ja kun kerran pyydettiin, ujostuttikin.

Tapahtumapäivänä he astelivat yhdessä ovesta sisään ja tulivat huomattua ja pariksi liitettyä ihmisten mielessä.
Heti eteisessä oli vastassa ystävällinen tervetulotoivotus. 
Vanha koulukaverikin oli paikalla ja tuli puhuttelemaan. Mukava oli nähdä sitäkin pitkästä aikaa. Oli mukavaa kun tapasi heti tuttuja.
Suunnitelma osallistua tapahtumaan muina miehinään ei onnistunut, kun joutui kirjautumaan saadakseen liikuntapassin johon sisältyi ilmaiset kahvi– ja ruokaliput. Passilla osallistuttiin myös arvontaan, jossa oli hyviä palkintoja tarjolla.  
Niinpä Hulda ja Einari saivat omat passit ja ruokaliput, joita tarvittiin osallistumisessa päivän tapahtumiin.

 Heidät ohjattiin ja ohjeistettiin ystävällisesti tapahtuman infoon ja ottamaan osaa alkujumppaan.  
Päivän teemana oli osallistavaa kevyttä liikettä ja tutustumista yhdistyksen touhuihin. 
Infon aloitusta odotellessa he tutustuivat yhdistyksen tarjoamiin aktiviteetteihin, joita esiteltiin seinälle tehdyissä julisteissa jonoksi asti. 

Einari ihmetteli Nestori julistetta? Mitenkähän sekin Saimaan saaren laulusta tuttu, akattoman miehen juttu, oli Ylivieskaan päätynyt. 
Tarkemmin asiaan perehdyttyään hän sai selville, että se oli paikallisen ukkoporukan nimi, joka touhusi mukavia asioita. Tuohon toimintaan voisi hänkin osallistua.

Hulda nykäisi hihasta, Info alkaa, siirrytäänpä salin puolelle kuulemaan. 
Puheenjohtaja toivotti kaikki lämpimästi tervetulleiksi ja siltä se tuntuikin, mukava oli seisoskella isossa sakissa toisten joukossa. 
Seuraavaksi he kuulivat päivän ohjelmasta ja muista tärkeistä asioista, senkin että liikuntapassiin sai suorituksista laittaa rastin, kun oli mielestään sen ansainnut. Rastin sai ruokailustakin. Olipahan ainakin yksi varma rasti.

Alkujumpassa joutui liikkeissä hiukan pidättelemään, ettei rässihousut ratkea, kun juhlaan oli kerta lähdetty paremmissa vaatteissa ja kun ei oltu arvattu pukea hieman väljempiä vaatteita päälle. 
Tuntui mukavalta, kun veret lähti kiertämään. Osallistujien joukossa näkyi monia tuttuja. Heitäkin oli tietenkin ehdittävä jututtamaan päivän aikana.

Ohjemassa oli viestimuotoinen salimaraton, jonka tehdyt kierrokset lähimmäksi tai oikein arvannut osallistuisi maratonin jälkeiseen arvontaan, jossa olisi hyviä palkintoja. 
 Koska viestimatka ei olisi yhtä henkeä kohden mahdoton urakka, Hulda aikoi osallistua siihen ainakin kaksi kierrosta. 
Einarikin heltyi. Hänkin osallistuisi siihen ainakin yhden kierroksen, jos mentäisiin yhtä matkaa. Siten tuntui, että olisi paremmin oikeutettu pääpalkintoon, jos sellaisen onnistuisi arvaamaan toteutuneiden kierrosten määrässä.  

Hulda ja Einari lähtivät maratonin jälkeen kiertämään rasteja. Ensin oli curlinrata ja bocciapeli, joita he kokeilivat. He jututtivat yhtä innokasta bocciapeliä harrastavaa naista, joka kehui ja kiitteli mukavahenkisiä pelitapahtumia ja ennen kaikkea mukavia ihmisiä pelin äärellä. 
Nainen kertoi, että ollaan me käyty kilpailemassakin, eikä olla oltu huonoja. 

Curling oli luonteeltaan toisenlainen peli. Siinä oli tavoitteena poistaa vastustajan onnistuneet heitot ja saada oma heitto paremmaksi. Siinä oli tunteita pinnassa, osallistujien ähkäisyistä  ja älähtelystä päätellen. Tunteiden kirjo selviää vain kokeilemalla peliä.

Erillisissä huoneissa oli mahdollisuus kokeilla istumalentopalloa ja tuolitanssia. Lentopallo istuen tempaisi Einarin mukaansa ja se viehätti häntä kovin. Tulipa siinä vaivihkaa venyteltyäkin ja kilpailuviettikin heräsi mukavasti. Pelistä jäi päälle oikein hyvä mieli.

 Tuolitanssi oli taas ihan toisen luonteista. Liikkumisen lisäksi siinä oli musiikin lumoavuus ja liikkumisen viehättävyys mukana kuten tanssissa yleensäkin. Tämä rasti oli Huldalle mieleinen, mutta Einari kieltäytyi jyrkästi osallistumasta, eihän sitä nyt kaikkeen aikuinen mies, vaikka salaa ajattelikin osallistuvansa tanssiin.

Välillä Hulda ja Einari kävivät tutustumassa julisteisiin. Siellä oli esillä esittelyt keilaamisesta, johon on vuorot. On kuorolaulua Akkasille ja Ukkosille erikseen ja yhdessä, tansseja Savelan nuorisoseuralla, Tikku-Liisojen käsityökerho ja he olivat valmistelleet erittäin hienon näyttelyn käsitöistään, pelikerho, kuntosali, elinvoimaa kerho, erilaiset retket ja matkat ja jo mainittu Nestorit ryhmä. On kurssimuotoista toimintaa soviteltuna luontoon ja liikuntaan joogaa unohtamatta. Ja ihmettelivät, että mistä löytyy aikaa tuohon kaikkeen.

Sitten he kokeilivat itsensä testausta ammattilaisen järjestämällä toimintapisteellä. Oli tasapainotesti, jossa Einarilla heitätti pahoin. Eikä takaperin kävelyssäkään oikein pysynyt viivan päällä, vaikka muutoin kyllä hanakasti viivan päällä huseerasi, jos onnistui pääsemään. Käsivoimia löytyi ja tarkkuusheitto onnistui yli ennakkoarvailun. Huldalla meni juuri päinvastoin. Varsinkin takaperin kävely sujui leikiten.

Kaiken tämän jälkeen alkoi nälkäkin jo kurahdella vatsassa. Siihen auttoi paikallisen yrittäjän tarjoama kalakeitto, jonka Einari söi. Hulda söi sen sijaan kasviskeiton. Ateriaa nauttiessa jutut ja nauru eri pöytäryhmien yllä maustoivat jo ennestäänkin maukasta kalakeittoa. Kelläpä oli kiire mihinkään, tai no viimeisillä ruokailijoilla soiton rytmien kajahdellessa kutsua kuntotanssiin.

Orkesterin luomat soinnit täyttivät tanssitilan ja Hulda ehdotti Einarille pyörähtelyä lattialla. Einari tapansa mukaan väitti omaavansa tanssimisen suhteen kaksi vasenta jalkaa, mutta kumminkin suostui tanssimaan, koska sitä pohjimmiltaan halusi ja tykkäsi. 
Musiikin alkaessa Einari pidätteli Huldaa, ettei hän ainakaan ensimmäisten joukossa aio olla kompuroimassa ja varpaita polkemassa. Pienen alkujäykkyyden jälkeen Einarinkin jalat toimivat sulavasti. Letkajenkan alkaessa oli Einarin koivet jo vetristyneet sujuvaan etenemiseen ja rytmikin pysyi hyvin hallinnassa. Ja missä onnen virnistyksessä naama oli jenkan päättyessä.

Päivä taittui hiljalleen päätökseensä, joka huipentui arvontoihin. Hulda ja Einari jännittivät olisiko onnetar heille suosiollinen. Ei ollut, mutta onni tulikin osallistumisesta päivään. 
Einari tuumasi Huldalle, että kyllä kannatti lähteä ja kiitti lämpimästi  kokemastaan houkuttelusta osallistua päivään. Sitten he kotimatkalla tuumivat mitä olivat kokeneet ja mihin toimintoihin kannattaisi tutustua syvemmin. Huldalla oli jo yhdistyksessä omat jutut ja Einarikin aikoi liittyä jäseneksi ja harkita, jos ruostunut laulutaito vaikka elpyisi osallistumalla ukkosten kuoroon.

Ilkka Harmaala