Kesäretki 2013 

Urjalan Eläkkeensaajien syyskokous pidettiin 21 marraskuuta 2012 tavanomaisessa kokouspaikassa Savikontie 3:ssa runsaalla osanottoporukalla. Kokouksessa  muun muassa päätettiin tehdä kesäretki. Jos yhdistyksellä on rahaa, yhdistys ottaa osaa retken kustannuksiin. Matkailuasiana Kivistön Sirkka sai tehtäväksi retken suunnittelun.
Totta siitä retkestä sitten tuli. 26 kesäkuuta lähdimme kolmen päivän retkelle Keski-Suomen maisemiin. Atomi-autolla tietysti.
Atomi noukki porukoita pitkin tienvarsia. Virallinen lähtö oli kuitekin linja-autoasemalta kello 8. Suunnan otimme Tampereelle.
Ensimmäinen pysähdys oli Lempäälässä. Poikkesimme Tuulan tupaan kahveille. Oli muuten Euroopan parasta kahvia ja oli sämpylällä kokoa. Tulomatkalla vasta sain sen lopullisesti kaikki syötyä.
Matkamme jatkui Tampereelle Mustalahden satamaan, missä laivamme Tarjanne meitä odotteli henkilökunnan toivottaessa meidät tervetulleeksi.
Antti lähti yksin Atomilla Virroille ja lupasi olla meitä illalla vastassa.
Majoittauduimme laivan kannelle ottamaan aurinkoa pienessä tuulen vireessä hienoja maisemia ihaillen.
Ruokailuun menimme laivan uumeniin klo 13.30. Ruoka-annokset tuotiin pöytiin niinkuin kunnon "porvareille"(vaikka ei kuulemma politiikkaa saakaan kirjoittaa). 
Komiat oli järvimaisemat. Saavuimme Muroleen kanavalle. Nostivat vettä että pääsimme sulusta läpi ja taas matka jatkui komeassa järvimaisemassa.
Seuraava kanava oli Visuvedellä mistä matka jatkui silmiä hivelevissä järvimaisemissa Ruovedelle. Eteenpäin mentäessä vedet  kapenivat huomattavasti. Oma viehätyksensä siinäkin oli. Tulikin mieleen että loppuvatko vedet kesken matkan. Ei sentään loppuneet.
Virroille saavuimme 18.30, niinkuin oli aikaisemmin ilmoitettu.Oli Antti ja Atomi meitä satamassa vastassa. Ilo oli molemminpuoleista. Antti kehotti kaikkia merisairaita nousemaan ensimmäisinä autoon. Ei muuten ollut yhtään sairasta.
Matka satamasta majapaikkaan oli vain 0,5 km. Vaihtelua oli taas istua autossa
Infossa meille annettiin kämppien avaimet. Hyvä oli kämppä. Ei häirinnyt telkkari eikä radio. Ei niitä kyllä tarvittukaan.
Kun olimme tutustuneet kämppään, lähdimme pienille ostoksille keskustan kauppoihin. Ostoksia täytyi tehdä varmuuden vuoksi yhtä sun toista.....
Iltaa menimme viettämään Rautaliineille.Samalla paransimme maailmaa. Ei se kyllä miksikään muuttunut.
Omaan kämppäämme menimme 22.35. Suihkussa käynti ja nukkumaan. Hyvin nukuttikin. 

Aamulla 27.6 heräsimme ilman kellon soittoa kauniiseen pilvisäähän. Veikkailimme, tuleeko sateinen päivä. Ei tullut kuin pieniä sadekuuroja.
Aamupala kutsui klo 8.45 ja kaikki näyttivät syövän hyvällä ruokahalulla. Ei näyttänyt illan juhlilla olevan mitään vaikutusta ruokahaluun.
Ruokailun jälkeen lähdimme suurin odotuksin Pieksämäelle, missä ensimmäinen pysähdys oli torilla. Oli muuten komee jono jäätelökioskilla. En ole varma oliko jonon pituus 172m. Pitkä se kuitenkin oli.
Seuraava pysähdys oli kaupungin uusi kulttuurikeskus. Sen nimi ei kuitenkaan jäänyt mieleeni, enkä kai olisi osannut niin hienoa nimeä edes kirjoittaa.
(Paikka oli nimeltään Poleeni)
Autolle palatessa nähtiin miehen makaavan nurmikolla. Oli siinä iso naislauma ympärillä. Mielessäni kertailin ensiapuohjeita, mutta kun näin makaajan, tiesin ettei mitään hätää ollut.
Porukka autoon ja suunnaksi ruokapaikka Partala-opisto, tarkemmin Parta-Hovi
Hyvät oli eväät. Paikka oli tosi hienossa paikassa niemen kärjessä.
Kun on paljon porukkaa matkalla, joillekin tulee synnin tuntoja. Niin kävi meidänkin porukassa. Osa meni metsäkirkkoon. Käsittääkseni Luoja kuuli heidän rukouksensa. Kun he palasivat autolle, vettä tuli taivaan täydeltä. Siinä samalla he saivat kasteenkin hoidettua.
Matkamme jatkui kohti Virtoja. Poikkesimme kuitenkin Jyväskylän Viherpihaan kahveille. Hyvät oli kahveet ja kastettavat. Oli siellä pojaat monenlaisia hortenssoja, rentukoita sun kaikkea muuta vihreetä. Lyhyttä ja pitkää.
Suunnan otimme Virroille. Kämpille saavuimme klo 18.35. Sen jälkeen oli ohjelma vapaata ja ohjelmaa myös oli.
Paremmin sisätiloissa meidän ohjelma oli. Rohkeimmat olivat olleet ulkotiloissa ja niistä rohkeimmat oli menneet laulamaan karaokelauluja. Oli ollut monenlaista laulajaa, niinkuin arvata voi.
Me vietimme iltaamme kämpillä. Rautaliinit ja Saaret poikkes meillä. Ajangon Ilkka ja Mannerin Erkkikin. Ei he kauaa viihtyneet kun oli niin huonot tarjottavat. Puheilla me maailmaa paransimme, mutta ei ainakaan ole sellaista tunnetta, että se olisi miksikään muuttunut.
Aika siinä kului rattoisasti. Niinpä tuli myös nukkumaan menon aika. Hyvin uni maittoi ja tuli sentään taas herättyä aamulla.

Perjantaina 28.6 aamulla normaalit aamutoimet, kämpän siivous, jos oli mitään siivottavaa, avaimen luovutus ja eron kyyneleet. Kehottivat matkalla poikkeamaan. "Aina teitille kortteeri löytyy", lupasivat.
Killinkoskelle lähdimme klo 9.35. Paikka, johon menimme, oli joku nauhatehdas Oli ollut joskus oikein kuuluisa (Inka). Paljon siellä oli katseltavaa ja opas oli todella hyvä. Joimme siellä kahvit ja käntyt kastettiin. Iloisin mielin lähdimme jatkamaan matkaa. Ruoka-aika painoi päälle. Poikkesimme Parkanon-Hoviin syömään ja taas oli hyvät eväät.
Terassille tullessa meinasin tukehtua. Syynä oli kuljettajamme. Poltti pahan hajuista venäläistä tupakkaa. Sanoin; ei kai meidän isäntien tarvi noin pahan hajuista tupakkaa haistella ja menin kassalle. Sanoin plikalle; minä ostan tämän talon isoimmat ja komeimmat sikaarit ja ostin kanssa.
Menin Antin luo. Sanoin; nyt loppuu meitin kiusaaminen. Laitas tosta palamaan
Kyllä siinä Antin silmät kirkastu, eikä käsi tutissut sikaaria sytyttäessä. 
Matkamme jatkui Parkanon Nansoon, missä naiset saivat hypistellä retonkia ihan liian kanssa.
Seuraava pysähdys oli Hämeenkyrön Kehäkukka, missä joimme retkemme viimeiset hyvät kahvit. Paikka oli tosi mahtava ja siellä oli myytävänä jotain luonnontuotteitakin.
Viimeinen etappimme olikin Urjala, johon saavuimme klo 17.20
Näin olimme taas tehneet onnistuneen kesäretken, johon olimme kaikki tyytyväisiä. Kiitokset kuuluu Sirkalle, joka oli suurella vaivalla meille retken itseänsä säästämättä suunnitellut. Kiitokset kuuluu myös mahorkan polttajalle eli nykyiselle sikaarimiehelle, Antille.
                                                       Näin retkeä muistelee Reijo