Urjalan Eläkkeensaajien kesäretki Kuopioon 2014

Tämän vuoden kesäretken teimme Kuopioon neljänkymmenenseitsemän hengen voimin. Atomin autolla tietysti
Retkelle lähdettiin 24.6 aamuvarhain. Porukoita keräsimme pitkin tienvarsia. Kaikki olivat paikalla määräaikaan mennessä. Ketään ei tervinnut odotella.
Ensimmäinen pysähdyksemme oli Jämsässä. Siellä poikkesimme Elloselle. Hyvät oli kahvit ja sämpylä. Matkamme jatkui Petäjäveden kirkolle, missä meidät vastaanotti kirkonrotta (komia olikin). Jotkut naiset erikoisesti ihailivat sen komeeta häntää. Mistä se johtui, siitä ei ole tietoa. Taidokkaasti oli kirkko rakennettu, kun ottaa huomioon sen varhainen rakentaminen (muistaisin rakennusvuodeksi 1764, en kuitenkaan ole ihan varma).  Ammattimiehet oli olleet asialla. Rotta piti meitille esitelmän kirkon historiasta. Hyvä oli esitelmä. Matkamme jatkui Jyväskylään, missä poikkesimme ABC:lle nauttimaan jäätelöt
Sieltä jatkoimme Hankasalmelle savipajaan tutustumaan. Jo oli heppoinen tie. Luulin sen päättyvän muurahaispesään. Yllätys olikin kun perillä oli savipaja ja myymälä. Jotain sieltä näytti porukan vaatteisiin tarttuvan.
Matkamme jatkui Suonenjoelle. Kahvihammasta rupesi kolottamaan. Niinpä poikkesimme Aurora-baariin kahville. Kun olimme kahvit juoneet matkamme jatkui Kuopioon Rauhalahden kypylään, minne saavuimme 16.30.
Ensiksi majoituimme huoneisiimme. Tavaroita laitettiin vähän järjestykseen. Ruokailuun menimme klo 17 ja nautinnolla söimme savolaisten ruokia. Atomilla teimme ruokailun jälkeen retken kaupungille erikoiseen Matti Mattssonin korupajaan. Sen edessä oli katuun kirjoitettuna kaikin mahdollisin kielin; Tervetuloa, ja pajan ovien kertoi omistaja oleva aina auki. Naapurit ja muutkin kaupunkilaiset vartioivat, etteivät tarvikkeet ja korut lähde luvatta ulos. Noin pari tuntia siinä meni kunnes palasimme kämpille.

Sirkka kertoi muiden illasta;
Kun osa porukkaa oli koruostoksilla, niin pieni joukko oli illanvietossa Jätkän kämpällä. Siellä oli retee meininki. Haitaristi soitteli ja porukat lauloi suomeksi ja savoksi ja hauskaa oli kaikilla. Sen jälkeen mentiin rantaan seuraamaan aitoa tukkijätkää, kun hän taituroi tukin päällä Kallavedellä, heitti siinä volttia, välillä söi eväitä ja teki hän siinä tukkimiehen valankin. Se oli näkemisen arvoista. Urjalassa ei sellaista näe. (Lisätty tekstiin Sirkan kertomus 1. illasta)

Iltaa vietimme  vähän neuvoa antavien eväiden kanssa  ja elämä tuntui oikein valoisalta. Paljon antoi, kun menimme karaokelauluja kuuntelemaan sekä laulamaan ja tanssimaan. Lauloivat hienoja kappaleita, erikoisesti tangoja. Naiset pyyteli armoa, kun tuli tehtyä taivutuksia niinkuin nuorena joskus. Nyt täytyi ottaa maltillisemmin. Kaikki loppuu aikanaan. Niinpä rupesi kämppä kutsumaan. Pieniä iltatoimia ja nukkumaan. Hyvin uni maittoi.

                                   Toinen retkeilypäivämme
Päivämme alkoi aurinkoisissa merkeissä niinkuin yleensä. Savolaisilla paistaa aina aurinko. Aamupalan söimme tavanomaisesti seitsemän aikoihin. Hyvät eväät olivat savolaiset laittaneet. Hyvä oli meidän päivämme aloittaa. Lähdimme torille. Siellä kiertelimme. Samanlaisia retonkeja siellä oli kuin Urjalankin torilla on. Kävimme kauppahallissa ja siellä nautimme kahvit hyvän pullan kera.
Kaupunkikierrokselle lähdimme oppaan kanssa. Oli kova puhumaan. En olisi puhmisessa hänelle pärjännyt. Puijon tornille menimme. Vain osa meni tornissa käymään. Komiat oli kuulemma maisemat olleet. Kahvihammasta rupesi pakottamaan. Niinpä menimme Korttelimuseon kahvioon. Hyvät oli tarjottavat, kun huomioidaan museo-olot. Nyt oikein innostui meidän oppaamme. Oli edellisenä iltana lukenut meidän kotisivumme ja katsellut kuviamme. Kovasti opas innostui, että hänkin voisi muuttaa Urjalaan asumaan. Kertoilin meidän kiintiömme olevan savolaisista jo täysi. Hän pyysi laittamaan nimensä jonoon. Mielelläni lupasin sen tehdä.
Aika kului. Niinpä lähdimme Rauhalahteen. Ruokailu oli tavalliseen aikaan. Hyvin ruoka maistuikin pitkän uurastuksen jälkeen. Iltaa vietimme aulassa porukassa höpötellen.
Välähti siinä mieleen, että huomenna on täältä lähdettävä. Nyt on sopiva aika pakata laukku ja ottaa vähän neuvoa antavaa ainetta. Tietysti kohtuudella. Kovasti jännitti näkeekö savolaisista unia. Ei näkynyt

                                      Kolmas retkeilypäivämme
Aamulla heräilimme jo kuuden aikoihin. Oli kait vähän matkakuumetta vai oliko jo koti-ikävä. Ruokailu oli normaalisti seitsemän aikoihin. Tuli syötyä oikein ruhtinaallisesti. Mahaakin täytyi tyhjentää kaksi kertaa kun normaalisti kerta riittää.
Avaimen luovutus oli ennen yhdeksää. Samalla siinä tuli vuodatettua eron kyyneleet. Minulta erittäin runsaat.
Lähtömme oli yhdeksältä. Suunnan otimme torille ostamaan kalakukkoja, tietysti rikkaammat. Milläs köyhät semmosia herkkuja ostelee.
Saimme me köyhätkin lohdutusta, kun kuulimme, että seuraava pysäkki on Pyhän Johanneksen kirkko. Ei se kyllä ulospäin oikein kirkolta näyttänyt. Minun mielestäni ristikin oli vähän vinossa. En kuitenkaan ole ihan varma. Se, mikä oli lohdullista kuulla, niin sen oli suunnitellut Urjalalaista syntyperää oleva Juha Leiviskä. Oli palkan päälle saanut miljoona euroa. Olis me semmonen laatikko suunniteltu paljon halvemmalla ja teetetty paljon komeempi.
Matkamme jatkui ja poikkesimme Tiinan tuvalle. Monet näyttivät ostavan siellä jäätelöä. Siihen meitin köyhempienkin rahat riittivät. Matkamme jatkui Vaajakoskelle. Siellä menimme Pandan myymälään karamelliostoksille. Ei siellä kaupassa köyhyyttä tunnettu. Sen näytti kassien koot.
Matkamme jatkui Jyväskylään. Siellä menimme syömään Vesilinnaan. Korkeella oli ruokapaikka. Hyvät oli eväät ja komiat näköalat.
Suunnan otimme Orivedelle. Siellä poikkesimme Oriveden leipomon myymälän kahvilaan, jossa joimme retken viimeiset kahvit. Jotkut ostivat evääksi leipää ja pullaa, kun ei kotona kuulemma ollut mitään syötävää.
Täältä otimme suunnan Urjalaan. Kaikki hyvä loppuu aikanaan. Urjalassa olimme noin kello yhdeksäntoista aikoihin. En ole ihan varma.
Näin näitä asioita Reijo muistelee.