Kuopio menettänyt maineensa
kulttuurin kehtona

Kuopio on ajan riennossa ollut suomalaisen kulttuurin yksi merkittävistä kehdoista, mutta onko se sitä enää tänä  päivänä? 
   Tiedämme J.V. Snellmanin, kun hän Kuopio-vuosinaan 1800-luvulla  avasi sivistyksen vakoa toimittamalla ensimmäisiin suomenkielisiin lehtiin kuulunutta Maamiehen Ystävää sekä Saima-lehteä.  Tiedämme myös Minna Canthin teokset, joissa hän toi kansan todellisen arjen nähtäväksi.  Emmekä voi unohtaa kuopiolaissyntyistä taidemaalaria Juho Rissasta, jonka kuvaukset tavallisista kansanihmisistä ovat pysyvää suomalaista taidetta.
   Mutta me olemme  kuopiolaisessa kulttuurissamme ja taiteessamme myös menettäneet  - menettäneet sananvaltaamme. Vielä 1960- ja -70-luvuilla Kuopiossa ilmestyi neljä tilattavaa sanomalehteä.  Ne olivat omalla esiintymisellään myös kulttuurilehtiä, jotka kävivät keskenään kiivastakin sananvaihtoa ajan ilmiöistä sekä poliittisesta suunnastamme.  Nuo meidän ”omat” lehtemme olivat Savon Sanomat, Savo, Savon Kansa ja Kansan Sana.
   Savon Sanomat tunnustautui tuolloin Maalaisliiton äänenkannattajaksi, Savo-lehti oli puolestaan kokoomukselainen lehti, Savon Kansa tunnettiin sosiaalidemokraattiseksi ja Kansan Sana kansandemokraattiseksi aatemaailmaltaan. Jo ennen näitä lehtiä Kuopiossa oli ilmesatynyt Savon Työmies vuosisadan alkuvuosina.
   Kuopiota kutsuttiinkin sanomalehtien kaupungiksi – niin suuresti täällä oli sananvaltaa verrattuna tähän päivään, kun Kuopiossa ilmestyy enää Savon Sanomat – ja senkin omistus on Keski-Suomalainen lehdellä.
   Tilanne sananviljelyn saralla on muuttunut näin suuresti aiempiin aikoihin verrattuna. Siksi on kysyttävä, onko meillä uutta syntymässä, onko sitä hengen paloa, joka näkyisi teatterissamme, musiikissamme, kuvataiteissamme ja kirjallisuudessamme? Tähän on ainakin niin vastattava, että keskustelua kuopiolaisesta tämän hetken  kulttuurikuvasta on ollut yllättävän vähän.
   Ja mikä on meidän sanomamme tänään? Se on meidän  itsemme nähtävä ja  siitä keskusteltava. Sitä eivät muut tee edestämme.
   Toki me olemme kulttuurikaupunki tänäkin päivänä, vaikka emme sillä painolla kuin ennen. Omaa henkistä asemaamme on parhaiten kannatellut kirjailija Sirpa Kähkönen. Hänen puhuttelevat romaaninsa kuopiolaisista ihmisistä heidän historiallisissa vaiheissaan voidaan nähdä jatkona Minnan tuotannolle.
   Mutta mikä meidät saa puhumaan ja keskustelemaan keskenämme enemmän – näkemään missä me olemme juuri nyt tämän vuosisadan alkupuoliskolla ja missä me voisimme olla sen lopussa?

RISTO HIRVONEN